Микеланджело Буонароти
Непожеланото желал бих, Боже…

Превод от италиански: Драгомир Петров, 1970

chitanka.info

Непожеланото желал бих, Боже…[0]

Непожеланото желал бих, Боже!

От пламъка ледът дели сърцето,

души го; мамят стиховете, гдето

перо с душа едно да са не може.

На думи любя те, но обич, Боже,

не стига до сърцето ми; обзето

от гордост зла и чуждо на небето,

за милостта то не разтваря ложе.

Разкъсай булото, срути стената,

която — неподатлива — забавя

лъчите ти — за мене угасени,

дари духа ми сляп със светлината

предречена, та да гори в забрава

сърцето ми с искрите въжделени.

[0] С този сонет — драматичен, пълен с искрено страдание и дълбока вяра, започва поредица от стихотворения, с които поетът се подготвя за смъртта и които биват прекъснати от смъртта. По сила и дълбочина те се нареждат до най-хубавото в поезията на Микеланджело, съперничейки на сонетите за нощта и огъня. Нашето факсимиле показва един лист с ръкопис на сонета и откъси от други творби. — Б.пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.